- Har du sovet godt? - Meget.
Jeg har hurtigt vænnet mig til at dele seng igen.
- Hvem der? - Morgenmad, frue.
Et øjeblik.
Mange tak. Jeg klarer det.
Har du selv bestilt noget? Du får ikke mit.
Det kommer snart.
Du har fået en god appetit.
Nu ingen vulgære vittigheder.
Det noterer jeg. Jeg noterer mig alt.
Hvordan du ser ud om morgenen, klæder dig på.
Hvordan du lægger makeup.
Hvorfor lige det?
Fordi jeg vil tilvænne mig
de rutiner og ritualer, som vil styre resten af mit liv.
Styres du af ritualer og rutiner? Det tror jeg ikke, jer er.
Skal vi virkelig af sted i dag?
Ja, desværre.
Der må være nogle glæder i Liverpool, vi endnu ikke har delt.
Vi har kørt omkring i Cheshire og spist offentligt i næsten en uge.
Det er lidt af et mirakel, det er lykkedes for os.
Lad os ikke friste skæbnen.
Gør det noget, hvis det opdages?
Vi går jo op ad kirkegulvet, før du kan sige "Jack Robinson".
Nej, vi gør ikke, og det betyder altså noget.
Jeg blev tilsmudset én gang, og det vil jeg ikke igen.
Der skal ikke ske noget, som ikke er korrekt bekendtgjort,
organiseret og udført.
Er det ikke din morgenmad?
Frk. Bunting siger, jeg har talent for det, nu jeg er kommet i gang.
Jeg gik ud af skolen som 11-årig. Hvad skulle jeg have lært dengang?
Gik jeg i skole nu, ville jeg fortsætte, til jeg var mindst 14.
Hvad er der?
Undskyld, kære. Du sagde?
Ingenting.
Før han tog af sted, sagde hr. Bricker,
han gerne vil vise os della Francesca'erne i National Gallery,
næste gang vi er i London.
Tag du af sted. Jeg vil godt vide, om vores er særlig gode.
Vi ser dig ikke ofte til morgenmad.
Vi har møde her til morgen om at ordne kirkeblomsterne.
- Der er vist gået kage i rækkefølgen. - Kommer Mary i dag?
- Formodentlig. - Godt.
Vi har fået et interessant tilbud fra en mand i Leeds.
- Hvad er det? - Lad os vente til Mary er her,
så kan vi tale om det.
- Har du nogen planer i dag? - Jeg går nok ned til Yew Tree Farm.
Vil du have et lift med?
- Er Rose taget af sted? - Det tror jeg.
Hun ville nå et tidligt tog til York.
Hun ville være hele dagen hos sine russere, hvilket er udmærket.
Er du klar til at gå?
Edith er ved at blive så glad for den lille pige.
Jeg håber bare, hun ikke driver moren til vanvid.
Hr. Carson, må jeg få lov til at telefonere?
Gør det ikke til en vane.
Beklager, men kan jeg mon få lov til at være alene?
Hvis du vil.
Hallo. Jeg har læst jeres annonce i The London Magazine.
"Vælg din egen vej".
Det er mig. Vi tales snart ved.
Nu er vi afklarede, vi skal bare organisere det.
Hvad er sidste nyt fra din aldrende Romeo?
Hvis det har interesse, har jeg intet hørt, siden vi mødtes sidst.
- Hvor skuffende. - For dig, måske.
Ikke særligt for mig.
Hvordan har Spratt det?
Godt, tror jeg. Hvorfor?
Han var der ikke til at åbne døren. Måske var han blevet syg.
Han er ikke syg. Han er i Liverpool.
Hans niece blev gift i går, Spratt skulle følge hende op ad kirkegulvet.
Det virker besynderligt at tænke på Spratt med et privatliv.
Ja, usandsynligt og højst upraktisk.
Men det kan du vel ikke misunde ham. Tjenere er også mennesker.
Ja. Men helst kun på deres fridage.
Så de går videre med denne vidnesag?
Desværre. Det er vist en ung kvinde.
Hun var på vej til at møde en ven ved Erosstatuen på Piccadilly.
Hun sværger nu, hun hørte Green tale, idet hun gik forbi.
Der var trafikstøj, men hun hørte ham sige:
"Hvorfor er du kommet?"
- Hvem talte han til? - Det kunne hun ikke se.
Hun er ret lille, og hun var bag hans ryg.
Hun så op, da han talte, blot for at se ham falde ud på vejbanen.
Hun er gået meget stille med det.
Det stod i avisen, og de sagde selvfølgelig, det var en ulykke,
men sætningen har naget hende. "Hvorfor er du kommet?"
Indtil hun følte sig tvunget til at anmelde det.
Men hvordan bringer det dig hertil?
Green klagede over et skænderi, mens han var på Downton.
Han følte sig dårligt behandlet og var vred, hvilket han fortalte lord Gillinghams tjenere.
Hvorfor anmeldte de det ikke før?
Fordi alle troede, dødsfaldet var en ulykke.
Indtil nu.
Beklager, men jeg husker mest, han var i godt humør, mens han var her.
Lidt for godt, hvis du forstår mig.
Han fik pigerne og kammertjenerne til at spille kort
og skrige huset ned.
Så du mener ikke, han blev uvenner med nogen?
Slet ikke. Jeg mener, han var en ret fremfusende type,
men hvis nogen protesterede, var det mig.
Isobel spurgte til din rejse.
Hun kommer til middag, du kan selv fortælle hende om det.
- En kop te mere, milord? - Nej tak.
Du kan vise hende dine skitser.
Hvor er de? Må vi se dem?
Nu da du er tilbage, et byggeselskab har kontaktet os.
De ønsker at bygge 50 huse.
- 50? - Mindre huse.
Han har set på Pip's Corner.
Han vil udvide vejen til fælleden, så der åbnes til landsbyens centrum.
- De vil købe Pip's Corner? - De vil bygge på Pip's Corner.
Vi kan tage procenter af salget. Det er et godt tilbud.
Jeg vil ikke se 50 grimme, moderne huse bygget på én af mine marker.
Vi behøver jo ikke beslutte noget nu.
- Hej, skat. - Hej, Sybbie.
Lad os sætte os ved ilden.
Jeg vil høre alt om din dag.
Politiet må have forvekslet Downton med et andet sted.
Det har de nok.
Du husker ingen modvilje omkring hr. Green, gør du?
Nej.
Godt, må komme videre.
De kommer snart ned.
Hr. Carson, der er telefon til hr. Barrow.
Så find ham hr. Molesley, da du nu er første kammertjener.
Har du tid et øjeblik?
- Ikke længe. - Det varer ikke ret længe.
Jeg fik brev fra min søster, mor til min nevø, Archie.
Han blev skudt, ikke? Stakkels dreng.
Ja, skudt. For at være en kujon.
Forældrene bor i Farsley, nær Leeds.
Folkene i Farsley bygger nu deres eget mindesmærke, som vi gør.
Det er godt.
Både ja og nej.
De lokale ved jo kun, at Archie døde i krigen.
De forventer at se hans navn blandt de andre.
Ja.
Men komitéen vil ikke sætte ham på listen.
Han er åbenbart ikke værdig.
Det siger krigsministeriet.
Det er jeg ked af. Det må gøre hende meget ulykkelig.
Ja, det bringer minderne frem.
Og hans død, som så bliver helt ubetydelig.
Jeg ville gerne gøre noget.
Ja, jeg tænkte netop.
Jeg mener, hvis hun kunne sige, han er med på vores mindesmærke,
på grund af en familieforbindelse,
så ville ingen studse over, hvorfor han mangler i Farsley.
- Har du talt med hr. Carson? - Nej.
- Jeg håbede, du ville gøre det. - Mig?
Alle ved, at du kan sno ham om din lillefinger.
Så tager alle fejl.
Vil du ikke nok forsøge?
Vi skal begynde på hollandaisen, den må helst ikke skille.
Ja, jeg kommer straks.
Vil du ikke nok?
Du er vel ikke for træt efter anstrengelserne?
Mylady, træt er jeg vist ikke.
Godt. Det glæder mig, at brylluppet gik godt.
Brylluppet gik godt, ja.
Spratt, jeg har før sagt, jeg er ikke til mystiske mænd.
Har du noget at sige, så sig det.
Jeg ville gerne, deres nåde.
Men det er måske ikke passende for mig.
Lad i så fald være med at sige det.
Er der noget andet?
Kun at det nok ikke er for mig at sige det,
men på en måde for Dem.
Du prøver mig, Spratt.
Jeg advarer dig, at blive prøvet bringer ikke det bedste frem i mig.
- Nej, deres nåde. - Jeg gentager det ikke.
Enten giver du mig denne oplysning,
hvis du kan mande dig op til det, ellers gå.
Udmærket.
Jeg håber, lady Mary
- nød sin tid i Liverpool? - Hvad?
Jeg stod uden for Grand Hotel her til morgen, mylady,
da hun kom ud med sine kufferter.
Hun var ledsaget af lord Gillingham,
som ganske tydeligt havde boet på samme hotel.
Åh, ja, der boede de begge.
De deltog i en uformel konference for jordbesiddere nordpå.
Lord Gillingham mente, at lady Mary kunne få gavn af det.
De vidste det godt?
Naturligvis gjorde jeg det.
Hvorfor?
- Hvad forestillede du dig, at du så? - Jah...
Forhåbentlig intet vulgært.
Intet under en butlers værdighed i dette hus?
Slet ikke, mylady.
Det glæder mig.
Lad mig nu få ro til at drikke min brandy.
Deres nåde.
Tror du ikke hr. Bates nogensinde vidste, det var hr. Green?
Hvorfor spørger du mig?
Jeg ved ikke noget, du ikke ved.
Hr. Carson var dog ikke imponeret over det vidne.
Men de kan finde ud af, han var i London den dag, ikke?
Han tog tidligt af sted, kom sent hjem.
De vil sige, han kunne have nået det.
Selv om hr. Bates var i London,
har vi ingen grund til at tro, han havde noget med det at gøre.
Hvad mener du, "Selv om han var i London"?
Tror du, han var der?
Jeg ved ikke, om han var der.
Hvordan skulle jeg vide det?
De finder ud af det.
Om hr. Green.
- De finder ud af, hvad han gjorde. - Hvordan?
Ingen i dette hus ved det, bortset fra dig, mig og lady Mary.
Og hun afslører det ikke.
Nej, det tor jeg heller ikke.
Der ser du.
Men de finder nok ud af det.
Selvfølgelig må du tage dem med, hvis du vil.
De vil sådan nyde en udflugt.
Det bliver sjovt, jeg kommer og hjælper.
Hvad skal du i London?
Jeg skal prøve tøj ved hr. Molyneux.
Han er her fra Paris.
Enkehertuginde lady Grantham er i telefonen, mylady.
- Tak. - Bor du hos Rosamund?
Hvis hun siger ja.
Robert, kan du også komme med?
Desværre. Et kedeligt møde hele eftermiddagen.
Hvad med dig, Edith?
Jeg vil tage mod hr. Brickers tilbud om at vise mig National Gallery.
Jeg passer lille Marigold.
Fru Drewe tager den yngste dreng til tandlægen i Thirsk.
Kan en anden ikke træde til?
- Jeg lovede det. - Rose?
Vi tager russerne til Haworth, for at se hvor Brontë boede.
Hvad siger Brontësøstrene dem?
Sikkert noget godt. Håbløse elskende på en øde hede.
Var det ikke Emily Brontë, kunne det være Tolstoy eller Gogol.
Derfor vil jeg gerne tage dem med til Downton,
så de kan sammenligne Chekhovs gamle slotsliv med det britiske.
Gør det dem ikke ulykkelige?
Måske lidt nostalgiske, men det nyder de vist.
Vi har nogle russiske ting her, fra da far og mor var der i 1874.
Jeg bør finde dem frem.
Hvad ville din bedstemor?
Hun spurgte, om jeg kom forbi i morgen. Var det alt?
Jeg håber, al din telefonkommunikation
ikke indebærer dårligt nyt, hr. Barrow?
Min far er syg, hr. Carson.
Det er trist.
- Får du brug for at få fri? - Ja, jeg burde rejse i morgen.
Virkelig?
Hvis jeg skal se ham i live.
Herregud. Naturligvis skal du det. Du må af sted.
Jeg er ked af at høre det. Jeg husker godt din far.
Foregiv nu ikke interesse.
Jeg har kendt din familie længe.
Jeg ønsker ikke at være din spion, men intet ændrer det.
Hvis du siger det.
Din far var altid venlig.
Var han? Han var aldrig venlig over for mig.
- Du er stille. - Er jeg? Det ville jeg ikke.
Jeg tænkte, om vi skulle gå ud en aften, når vi har fri.
Et fredeligt sted, væk herfra.
Har du tænkt på, hvordan det vil være at tage til et sted, ingen kender os
og bare starte forfra?
Hvorfor siger du det?
Bare fordi jeg er dum.
Jeg hører, det går fint med din matematik, Daisy?
En ekstra fjer i hatten.
Ja, men nu tænker jeg...
Hvad tænker du?
Om jeg skal stoppe der?
Det er nok, Daisy. Kom og bær rosinbuddingen ind.
Godnat, Baxter.
Mylady, jeg vil meget gerne vide om jeg kan blive eller ikke?
Du har ret. Jeg har ladet dig vente alt for længe.
Jeg har brug for at planlægge, hvis du har besluttet dig.
Det tror jeg, jeg har.
Fortæl mig i morgen om det, der mangler i din historie.
Gør du det, får du min beslutning.
- Er alt planlagt til rejsen? - Det er det.
- Jeg glæder mig til den. - Virkelig?
Jeg finder desværre, de rejser er mere anstrengende nu til dags.
- Tænker du nogensinde på krigen? - Hvad mener du?
Hvordan det var.
Når pigerne arbejdede sammen med officererne,
og jeg kørte det hele med Barrow.
Jeg husker ikke, Mary gjorde ret meget.
Nogle gange tænker jeg på hvor travlt vi havde, hvor nyttige.
Du ønsker vel ikke den tid tilbage?
Jeg ville aldrig indrømme det uden for dette værelse.
Hvad var det med at bygge huse på Pip's Corner?
Intet at bryde dit hoved med.
Morede du dig?
Bed mig ikke uddybe det.
Er datoen fastsat? For brylluppet, mylady?
- Nej. - Han forsøger ikke at sno sig udenom?
Nej, men det haster ikke. Vi behøver ikke skynde os.
Vil du gøre mig en virkelig stor tjeneste?
Hvis jeg kan, ja.
Vil du gemme den her hjemme?
- Du mener den ting? - Den kan ikke ligge her.
Tænk, hvis fru Hughes fandt den, eller Edith eller mor?
Tag den. Og bogen.
Du må have et hjørneskab derhjemme, hvor ingen kommer.
Udmærket, mylady.
Tak.
Jeg føler, jeg er medvirkende til synd,
og håber blot, jeg ikke skal betale.
Jeg forstod, den lokale betjent var her i dag?
Carson sagde, der er dukket et vidne op, som så manden dø.
Var det ikke et tætpakket fortov?
Der må have været hundrede vidner.
Hun sagde, hun hørte hr. Green tale, lige før han faldt.
Betjent Willis spurgte, om han skændtes med nogen.
- Da han var på Downton. - Hvorfor?
Hr. Green havde fortalt sine kolleger,
at han blev dårligt behandlet, da han var her.
- At han blev dårligt behandlet? - Jeg ved det.
Men vi må passe på.
Jeg er sikker på hr. Bates aldrig vidste, det var ham, men...
Finder de ud af, hvad hr. Green gjorde, så...
Der kan ikke være beviser mod Bates.
De havde fundet dem nu.
Hvad laver du?
Intet.
Er det en mystisk gave til mig?
Nej. Det tilhører lady Mary.
Hvad er det?
Det er privat. For hende.
Hvorfor har hun så givet dig det?
Fordi jeg skal passe på det.
- Hvorfor undgår du mig? - Det gør jeg da ikke.
Sætte en kujons navn på vores mindesmærke?
Er du vel forvaret?
Hr. Carson, nu ved vi jo nok om granatchok til at være mere forstående,
end vi var, da krigen begyndte.
Jeg ville ikke lyde ondsindet.
Knægten havde det svært og var nok tosset i hovedet.
Jeg har ondt af ham, af hans familie.
- Jeg har ondt af fru Patmore... - Godt, så...
Men er det fair over for millioner af mænd, som blev på deres post,
op til livet i mudder, sanseløse af rædsel, og dog besluttet på
at gøre deres bedste for kongeriget?
Hvad mener du?
Er det fair at sige til dem: "Jeres offer vægtes ligesom den mand",
- "der forlod sin post og stak af?" - Jeg...
Beklager, fru Hughes.
Jeg synes ikke, der er ret at nedgøre disse unge mænds gave,
da de døde for os.
Javel.
Jeg håbede at fange dig før afrejsen.
- Åh, ja? - Hun gav mig et ultimatum.
Hvad sagde hun?
Enten skal jeg fortælle hende hele historien, eller rejse.
Betyder det, du kan blive, hvis du ikke fortæller hende det?
Hun ville ikke love noget.
- Hvad vil du gøre? - Jeg ved det ikke.
Der er en historie, måske har hun ret til at høre den,
men når den er fortalt, vil jeg havde den begravet igen.
Så gør det til din betingelse.
- Hvad? - Stil betingelser. Som hun gjorde.
Det værst tænkelige er, at hun nægter, og du rejser,
hvilket sker alligevel, hvis du intet siger.
- Tror du ikke, han giver sig? - Desværre, nej.
Jeg ville lige sikre mig, at du ved, der kun er fire til middag.
- Hun fortalte dig det? - Det har jeg.
- De ville aldrig tillade det. - Jaså?
Men du må ikke tænke, jeg er uvenligt stemt.
Ja, godt,
venlighed hjælper ikke fedt. Jeg må videre.
- Hvad er der i vejen med hende? - Hun fik dårligt nyt.
- For resten, hr. Carson. - Ja, Daisy?
Du har vel ikke noget imod, at jeg går til eksamen?
Altså ikke nu, når jeg er parat til det?
Det må fru Patmore eller fru Hughes svare på.
Du har ikke noget imod det?
Nu da du spørger, er jeg ikke sikker på, at noget af det ekstra arbejde
er nødvendigt på din hylde i systemet.
Hr. Carson, betjent Willis er her.
Daisy, mit råd er, at gå så vidt som Gud og lykken tillader.
Er du sikker på det?
Jeg tvivler på, at overraskelser er helt så gode, som mange tror.
Vær ikke fjollet.
Jeg vil forkæle hende. Jeg tænkte, vi kan gå ud og danse.
Jeg har hørt det nye band på Claridge's er alle tiders.
Ved tante Rosamund, du kommer?
Jeg siger det, når jeg er der. Det går nok.
De skulle kun spise sammen og så i seng.
Bates.
Hr. Carson sagde, De ledte efter mig, milord.
Mit møde blev annulleret, jeg tager et smut til London og overnatter.
Pak en taske til mig, tak. Sort slips, ikke hvidt.
- Skal jeg tage med? - Behøves ikke.
Jeg er tilbage i morgen.
- Hr. Bates? - Nemlig.
Han kunne ikke fordrage hr. Bates,
og nu ved vi, at han sagde det til lord Gillinghams butler.
Det husker jeg ikke.
Nævnte han hr. Bates ved navn?
Han kaldte ham "tjeneren", og der er vel ikke andre? Ikke nu.
Du forbavser mig.
Hr. Bates holder sig for sig selv.
Har du noget mod, jeg taler med ham?
Slet ikke. Sid ned, jeg sender bud efter ham.
Tak, Spratt.
Jeg håber, opholdet i Liverpool var en fornøjelse, mylady?
Det var meget interessant, ikke sandt, kære?
Ja, jeg nød det.
Lad os drikke en kop te. Tak, Spratt.
Udmærket, deres nåde.
Det er naturligvis chokerende for din generation.
Lad os ikke gemme os bag nye tider, min kære.
Det er chokerede for de fleste i 1924.
Ja.
Kan vi være sikre på, der ikke kommer en uønsket epilog?
Du kan være helt sikker.
Jeg må nok sige, det er en nydelig...
En nydelig hvad?
Suppedas.
Er der nogen chance for et frieri?
Alle chancer.
Han har allerede friet.
Han vil fastsætte en dato.
Åh, javel.
Jeg siger ikke, jeg godkender det, absolut ikke.
Men det sætter tingene i et andet lys.
Ja.
Hvornår meddeler I det?
Jeg ved det ikke.
- Vi har ikke besluttet os. - Så må I hellere gøre det.
Blev jeg forført af en mand,
ville jeg ikke lade græsset gro under ham,
- hvis han tilbød at gøre det rette. - Jeg blev ikke forført, bedste.
En ung kvinde af god familie,
som ender i sengen med en mand,
der ikke er hendes ægtemand, er uvægerligt blevet forført.
Hun kunne ikke gå i seng med ham af egen fri vilje?
Ikke hvis hun er en jarls datter.
Der er du, Spratt.
Lady Mary har fortalt mig alt om konferencen.
Jeg håber, det var interessant, mylady.
Jeg lærte meget, jeg intet vidste om før.
Tak, Spratt.
Jeg har tænkt på det undervejs, Baxter, jeg accepterer din betingelse.
Vi har god tid. Jeg skal først ud senere.
I huset i Ovington Square var der en kammertjener.
Han hed Coyle, Peter Coyle.
Han var meget flot,
og snart kunne jeg intet gøre uden hans tilladelse.
Han var en ond mand, men jeg så det ikke dengang.
I det mindste
kunne jeg se det, faktisk.
Han var led, og han gjorde mig led,
og jeg gik med til det.
Fortæl mig om røveriet.
Han sagde op, og på hans sidste nat tog jeg smykkerne.
Han ville have dem alle, men jeg tog kun nogle.
Du gav ham dem, og han rejste.
Han sagde, hvor vi skulle mødes næste dag, jeg troede, han ville være der.
Men han kom aldrig.
Jeg så ham aldrig mere. Han forsvandt.
Og du tog skylden. Hvorfor?
Jeg skammede mig. Jeg lod ham ændre mig.
Jeg opgav alt, hvad jeg troede på for at glæde et afskum.
- Hvis du nu fortalte politiet det... - Nej, mylady.
Jeg vil ikke vække det igen.
Lad ham være.
Som det er, vil han aldrig kende lykken, for der er intet godt i ham.
Hvad kan du have gjort i York, som ville placere dig der?
Lad mig se. Jeg sendte et brev, husker jeg,
til en ven fra hæren.
- Mon han stadig har det? - Det ved jeg ikke.
Noget andet?
- Jeg kiggede ind i en skobutik. - Husker du hvilken?
Browns i Queen Street. De havde netop åbnet.
Så fik jeg en kop kaffe i Royal York,
og senere fik jeg en drink der, før jeg tog toget hjem.
Og midt på dagen?
Jeg gik omkring.
Jeg fik en sandwich til frokost i en pub et sted.
Lad mig se.
Tag det roligt. Jeg har nok nu.
Tak for din tid.
Ingen grund til bekymring, fru Bates. Ren rutine.
Hvorfor ville hr. Green sige sådan om hr. Bates?
Hvem ved? Alt ser ud til at være i orden.
God dag.
Hvorfor mon hr. Green ville skabe problemer for dig?
Jeg brød mig aldrig om ham, så han brød sig vel ikke om mig.
Ja, men opfinde et skænderi og fortælle alverden om det?
Måske forventede han, jeg ville skabe problemer først,
og så garderede han sig, hvis jeg nu gjorde.
Sådan ser det ud, ikke også?
Jeg skal fjerne en plet fra hans nådes kjolesæt.
Gå. Naturligvis.
Af sted.
Hver skikkelse viser forskellig slags ærbødighed,
nogle er ivrige,
nogle er eftertænksomme, og nogle er forbløffede.
Selv skaden virker stum af forundring.
Du er meget opmærksom.
Der var mange skader i Umbrien,
så della Francesca valgte en fugl, som er et kendt sludrechatol,
og gjorde den tavs i undren.
Hvor er det smukt.
Jeg synes, du ligner modellen til denne engel.
Der er fælles elementer.
Det blev malet sent i livet.
Jeg misunder ham.
At kunne skabe noget som dette, når døden nærmer sig.
Hvor ville jeg gerne, at jeg stadig kunne gøre noget, folk taler om
mere end fire århundreder efter.
Du lyder ikke særlig selvsikker.
Jeg tvivler på, nogen husker noget, når først min krop er kold.
Det passer ikke.
Det ved du ikke, men tak, fordi du siger det.
Kom og se den her.
Jeg tager vist alt for meget af din tid.
Slet ikke. Jeg nyder det.
Mylady!
Mylady.
Er De der?
Mylady.
Vent her.
Jeg vidste ikke, hvor du var.
Du er tilbage.
Hun har været så nem.
De skulle være gået, når Tim kom hjem, mylady.
- Jeg hyggede mig. - Meget venligt, sikkert.
Hallo.
Jeg må vist af sted.
Medmindre jeg skal blive, mens du hjælper Billy?
Det er generøst, mylady, men det behøves ikke.
Godt. Ja.
Så går jeg.
Kan jeg kigge ind i morgen?
De må have travlt.
Lad mig komme, så kan du smide mig ud, hvis du vil?
Farvel, lille skat.
Farvel.
- Farvel. - Ærlig talt, Tim...
Hun kan stadig høre dig.
Jeg kan ikke klare det længere.
Jeg er ked af, hun er ensom. At hun ønsker et barn,
men hun kan ikke få vores, basta!
Nu er du urimelig.
Jeg troede, hun havde taget hende.
Det gjorde jeg.
Vi skulle aldrig starte det her.
Tænk, hvad hun kan gøre for pigen, hvis hun vil?
Om 10 eller 15 år!
Indtil da skal vi så alle leve som en lykkelig trekant?
- Er det, hvad du ønsker? - Mig?
Jeg troede, hun var skør efter dig, men måske er det omvendt.
Du er den skøre. Skør i bolden!
Hun er hele tiden optaget. Måske er der en fejl på linjen.
- Jeg sender et telegram. - Jeg ved ikke.
Jeg burde gå tilbage. Jeg er forkert klædt på til middag.
Vil du ikke nok?
Du sagde, hun ikke har noget imod det, og hvad dit tøj angår,
bliver du den smukkeste i Ritz'
spisesal, uanset hvad du har på.
Ih, du milde!
- Det var opmuntrende. - Jeg mener det.
Jeg vil gerne høre, hvad du siger til det hele.
Hvorfor dog. Jeg ved ingenting.
Nonsens. Du ser instinktivt hvert billedes vigtigste elementer.
De taler til dig. Det misunder jeg.
Jeg burde nok ikke, men lad gå da.
- Jeg vil dog ikke komme sent hjem. - Bare rolig.
Du er sikkert hjemme før midnat.
Meget tidligere, tak.
Men hvis Bates overbeviste Willis, at han var i York den dag.
Jeg siger bare, det næppe er ovre.
Hvorfor ikke?
Betjenten er en flink man, men ikke den skarpeste kniv i skuffen.
Ifølge hr. Carson, fortalte Bates betjenten,
han besøgte en skobutik, da den åbnede.
Skobutikken er på Queen Street, 10 minutters gang fra stationen.
Han drak også kaffe i Royal York,
som fungerer som stationshotel.
Du mener, han stadig kunne nå til London og tilbage.
Tror du, Carson bemærkede noget af det?
Jeg tvivler, han ville ikke afsløre hr. Bates, hvis han gjorde.
Men der er fare for, at betjent Willis, eller én han taler med,
lægger to og to sammen.
- De skal stadig bevise det. - Ja.
De skal stadig bruge beviser.
Lad os holde fast i det.
- Jeg har haft en dejlig aften. - Også jeg.
Jeg elsker London. Nogle gange glemmer jeg hvor meget.
Jeg husker, da jeg først ankom...
- Åh, du vil næppe høre alt det. - Gerne.
Først skræmte London mig.
Jeg havde kun gået i skole nogle måneder før.
Min mor var så ivrig.
Hvorfor egentlig?
Vi var ikke blandt de rigeste i Cincinnati,
endnu mindre, da vi flyttede til New York.
Min far var jødisk, og pengene var nye.
Men der var mange penge, og jeg var køn.
Det kan jeg vist godt sige nu, som en gammel dame.
Hun mente, du ville gøre en bedre fangst her i Europa.
Pludselig var jeg her i disse enorme balsale,
det var, som om alle pigerne vidste alt, og hvordan man flirter.
Du var sikkert den smukkeste af dem alle,
mere original, mere ægte.
Jeg fik mange navne på mine dansekort.
Hør, hvor jeg dog praler!
Tilgiv mig, jeg taler aldrig om mig selv.
- Hvorfor sagde jeg alt det? - Jeg er interesseret.
På tide at stoppe nu. Vi er der næsten.
Kan vi ikke foregive, vi ikke er,
og gå pladsen rundt igen.
Jeg er vist ret pjanket.
Går i byen en aften.
Det er mere mine døtres gebet end mit eget.
Du aner ikke, hvor jeg har nydt det.
Kan vi gentage det?
Jeg tvivler.
Jeg tager dine ord som en kompliment.
Rosamund?
Du fik vel mit telegram?
Jeg har haft sådan en...
- Du har haft sådan en hvad? - Sådan en skøn tid.
Robert, jeg vidste ikke du ville komme til London!
Du har ikke antydet det.
Det skulle være en overraskelse.
Jeg fik et bord på Claridge's, så vi kunne gå i byen.
Jeg er ked af det. Skal vi ringe?
Rolig. Jeg har aflyst det hele, da vi fik hr. Brickers telegram.
Hvor er Rosamund?
Ovenpå. Hun gav mig din middag og gik i seng.
Jeg er så ked af det.
Det sagde du.
Vent. Jeg kan ikke se, jeg har gjort noget, der kan gøre dig vred.
Nej?
Jeg tager til London for at forkæle min kone,
og så er hun er ude og spise med en anden mand.
Hr. Bricker ville tale om malerierne.
Rosamund sagde, hun skulle tidligt i seng.
Hvad galt var der i, at jeg tog imod indbydelsen?
Hr. Bricker ville gerne diskutere billederne med dig?
Ja. Er det så svært at tro på?
En kunstekspert skulle finde dine iagttagelser
af Piero della Francescas værker uimodståelige?
Ja. Det er utroligt!
Jeg går i seng.
Cora.
Det er helt i orden. Du sagde, hvad du tænkte,
og det må du jo gerne.
Sig mig, virker Edith ikke ret distræt?
Jeg ville næppe bemærke det.
Det synes jeg i hvert fald.
Som om hun altid tænker på noget andet.
Det kunne også siges om dig.
Det kan være svært at vide, hvad der er bedst.
Man kan ikke altid undgå at såre andre.
Jeg ved præcis, hvad du mener.
Undskyld. En smutter.
Taler du om Tony?
Måske.
Jeg er kommet i tvivl.
Jeg begyndte at tro, du havde valgt ham.
Jeg havde, tror jeg.
Nu er jeg vist mere uafklaret.
Du godeste. Jeg har ikke sagt det højt før.
Hvad har han gjort galt?
Intet.
Vi har ikke været meget sammen indtil for nylig.
Og så...
overvejede jeg, hvad vi egentlig havde til fælles.
Hvor nyligt var den tid, I tilbragte sammen?
Meget nyligt.
Taler vi om din såkaldte tegneudflugt?
For den troede jeg ikke et øjeblik på.
Jeg så ham ikke tydeligt, men det gør jeg nu.
Han er en flink mand, meget flink, men ikke...
Vi har selvfølgelig talt om tingene,
men jeg tror min vurdering var ret sløret af...
Af det sludder frk. Elinor Glyn skriver i sine romaner.
Måske.
Det er jeg vist ovre nu.
Jeg vil ikke spørge hvordan.
Nej tak.
Jeg vil støtte dig, hvis du støtter mig.
Taler vi om frk. Bunting? Eller at du flytter til Amerika?
Jeg ved ikke. Det ene eller begge.
Du beder om meget.
Jeg er ikke meget for frk. Bunting,
og jeg ønsker slet ikke, at du rejser.
Elsker du mig, støtter du mig.
Så er jeg vel nødt til det.
Jeg tænkte på Roses russiske te. Skal vi følges ad?
- Hvornår er det? - I eftermiddag.
Du godeste. Det havde jeg glemt. Jeg har vist ikke energi til det.
Du må komme. Du har været i Rusland.
Ingen andre har.
Lærte du nogen at kende, mens du var der?
Ja, ja.
Holdt du kontakt med dem?
Desværre, nej.
Nej, en ulykkelig ven er slemt nok, en ulykkelig bekendt er utålelig.
Dit hjerte er så blødt.
Vi er tilbage.
Jeg var bange for, I ikke nåede det.
Næppe.
Før jeg tog af sted,
bad jeg Pattinson finde de russiske ting fra min fars besøg derovre.
- Skete det? - Ja,
det vil glæde dem.
Skal vi gøre det, må vi hellere gøre det ordentligt.
- Ikke sandt, fru Patmore? - Ja, milord.
Hvad er der galt med hende?
Intet at bekymre sig om.
Nej, men hvad er det?
Noget under deres nådes bevågenhed. Hun kommer over det.
Der er ikke nok citroner.
Skal jeg gå ned og sige det?
Nej, jeg gør det.
Tony? Utroligt.
- Hvad sker der? - Spørg ikke.
Rose ville invitere russerne til te,
og det blev til en jubilæumsfest.
Hvordan var London?
Som sædvanlig? Stor og støjende.
Lady Grantham, lsobel.
Jeg ville gerne se dig.
- Du var en hel dag i bilen for det? - Ja.
Jeg ville ikke plage over telefonen,
hvis jeg kunne komme, og vi kunne lægge planer sammen.
Goddag, min kære.
Bedste.
Bedste, der er noget, jeg gerne vil vise dig.
Goddag, lord Gillingham. Det er pænt af Dem at komme her.
Jeg kom faktisk for at se Mary.
Naturligvis.
Og det bør De også.
De er er altid så venlig, fru Crawley. Tak.
- Det tror jeg ikke, jeg er. - Jo, De er.
Og jeg værdsætter det.
Her er desværre mere arbejde.
Rolig, mylady. Jeg får dem hurtigt skåret i skiver.
- Daisy? Er du klar? - Daisy er vist optaget.
- Jeg har for meget. - Hvorfor? Hvad sker der?
Der er te for de russiske flygtninge, jeg hjælper.
Dine fordrevne zar-aristokrater?
Du kan selvfølgelig blive, hvis du vil.
Masser at spise.
Jeg håber, hans ankomst betyder, I vil meddele det?
Kære bedste, du ved hvor stor pris, jeg sætter på dine råd.
Så du agter at ignorere det.
Sagen er, at jeg ikke vil forhaste noget.
Ikke af dig, eller af ham.
Hvis du var i tvivl,
hvorfor gik du så i seng med ham?
I min tid kunne en dame ikke føle fysisk tiltrækning,
før hendes mor havde instrueret hende i at gøre det.
Det tror jeg ikke på.
Alvorlig talt, kære,
du må få styr på dine følelser,
før de styrer dig.
Baxter.
Mylady?
Jeg har tænkt på det, du fortalte i går,
jeg mener stadig, du bør anmelde hr. Coyle.
Jeg vil ikke, mylady.
- Hvis det gør nogen forskel... - Det gør det ikke.
Du kan blive.
Tak.
Mange tak.
Har du set, hvad vi fandt frem til russerne?
Jeg siger "vi", men det var jo Pattinson, der gjorde det.
Gør det noget? Vi ved begge, du synes, min meninger er værdiløse.
Cora, jeg var vred.
Jeg havde rejst gennem hele England for en aften sammen med dig,
og du var gået i byen. Må jeg ikke være vred?
Du må gerne være vred, men ikke uretfærdig.
Undskyld mig. Jeg tror, de er her.
Mylady, hr. Drewe står ved bagdøren nedenunder.
Han spørger efter Dem. Skal han komme op?
Nej, nej. Jeg går ned.
De sagde, du var her.
Jeg vidste ikke, her var selskab.
Det gør ikke noget. Hvad er der?
Sig, der ikke er noget galt.
Der er intet galt med Marigold.
Gudskelov.
Nej, den er gal med Margie.
Jeg ved, jeg irriterede hende...
Jeg er bange for, De må holde dem væk, mylady.
Ikke for evigt.
Indtil videre skal De blive væk.
Mylady?
Har du russiske forbindelser, frk. Bunting?
Nej. Jeg er her under falsk foregivende.
Vrøvl. Du er velkommen her.
Hvad laver den kvinde her?
Rose fandt hende i køkkenet og bad hende komme med.
- Hvorfor? - Vær ikke dum. Hun var nødt til det.
Hvorfor lade dig sådan irritere af hende?
Hvor vover du sige sådan noget til mig!
Jeg tror ikke, hun mente noget...
Hun forbander navnet af vores hellige fader, zaren!
Jeg sagde, hans politik var forfejlet...
Nej, nej, jeg kan ikke høre på det!
Lady Rose, vær venlig straks at arrangere vores tilbagerejse til York!
Før I tager af sted,
vil I komme og se minderne fra brylluppet af zar Alexander II's datter?
Lord Grantham har lagt dem frem netop for jer at se.
Har I ting fra Romanov'erne her?
Min forældre rejste til St. Petersburg i 1874.
Da dronning Victorias søn, prins Alfred, blev gift med storhertuginde Maria.
"Storhertuginde Maria."
Disse ord,
de får mig til at græde.
Kære. Det går ikke.
Tak.
Ser du nu, hvorfor hun irriterer mig?
- Tom, hold styr på hende. - Hun vil kun...
Jeg får dårlig samvittighed. Jeg troede, de ville nyde tingene.
Nej, de nyder dem skam.
Hvad lavede du i Rusland?
Lord Grantham tjente under prins Alfred,
og vi tog til St. Petersburg til deres bryllup.
Det var vel fyrsteligt?
Ja, mon ikke!
Receptioner og baller,
glitrende parader, kørsel i hestetrukken slæde
i fuld fart over sneen ved midnat.
Undskyld. Giv plads. Giv plads.
Hvor morsomt. Jeg vidste ikke, hvor den vifte blev af.
Det var ikke din far, der fik den, det var mig.
Af hvem? Zaren?
Nej. Slet ikke af zaren.
Nej, vi var til bal i Vinterpaladset, og det var så varmt.
Der var isblomster på ruderne, men rummene var med tropevarme.
Jeg var i lyseblåt fløjl med sølvblonder.
Da jeg gav dig denne vifte, gemte du den i din lommetaske,
hvis nu lord Grantham blev vred.
Ih, du store milde!
Jeg håber, du kan tilgive mig,
men da jeg hørte de andre kom,
kunne jeg ikke modstå fristelsen.
Det er forbløffende.
Kender I hinanden? I mødtes i St. Petersburg?
Det gjorde vi.
Må jeg præsentere min søn, lord Grantham.
Prins Kuragin.
Jeg er smigret over at blive husket.
Hvordan har prinsessen det? Godt?
Jeg ved det ikke.
Lad os gå tilbage til hallen og få mere te?
Ja.
Tak.
Bedste har en fortid.
Heldigvis var far og tante Rosamund allerede født,
ellers kunne vi digte alle mulige eventyr.
Hvordan går det?
Der er en del følelsesudbrud blandt gæsterne i biblioteket.
Men de er jo udlændinge.
Godt, nu må jeg videre.
Hold op med dine vidende blikke.
Jeg mødte prinsen, da jeg rejste med din bedstefar.
Intet kunne være mere respektabelt.
Det siger du jo.
Væk med dine uartige konklusioner.
Min eneste konklusion er denne:
Nu ved jeg, du forstår min knibe meget bedre, end du foregiver.
Har du planlagt at se din beundrer igen?
Kør videre.
Danish